‫• זיהוי: משמורת (Jusqu'à la garde) - ‏2017 • ‫• מקור הכתוביות: אחר • ‫• תזמון: BluRay ‏01:33:37 •‫
‫• הכתוביות הוכנו ע"י UniHebSubs •‫ ‫• צפייה מהנה •‫
‫דניס מנושה
‫לאה דרוקר
‫תומא זיוריה
‫כן?
‫שלום. ‫-אני יורדת. -גם אני.
‫בימוי: קזבייה לגראן
‫"משמורת"
‫אקרא את התצהיר של ז'וליאן.
‫הדיון נדחה כדי לקבל אותו.
‫בנוגע לתצהיר,
‫כשאנו שולחים ילדים ‫לשירותי הגישור למשפחות...
‫אסביר למי שלא יודע.
‫אנו אומרים להם שמה שהם יאמרו ‫ישותף עם הוריהם.
‫אם הם לא רוצים שהוריהם ‫יידעו משהו, שלא יגידו אותו.
‫כך מתנהל הליך תקין.
‫כולם צריכים להיות מיודעים לחלוטין.
‫ז'וליאן הוא בן 11. ‫הוא לומד בכיתה ו',
‫בבית הספר "מונו", בסן דומון.
‫הוא אמר כך,
‫"הוריי נפרדו לפני שנה. ‫אני גר עם אימא ועם אחותי.
‫"יש מסיבה לכבוד יום הולדתה ‫ה-18 של אחותי.
‫"אנחנו גרים עם סבא וסבתא, ‫אבל אבא לא.
‫" אימא לא עוזרת לי בשיעורי הבית. ‫אני תלמיד טוב.
‫"יש לי הרבה חברים ‫ואני מסתדר טוב".
‫איפה הייתי?
‫"הרבה חברים ואני מסתדר טוב.
‫"אני לא יכול לשחק בחוץ. ‫אנחנו מפחדים שהאיש הזה יבוא.
‫"סבא צורח. זה לא טוב לו.
‫"כשהוא בא, אני דואג לאימא.
‫"כי הוא רוצה רק להציק לה".
‫תקשיב למה שאני אומרת.
‫תוכל לדבר עם עורכת הדין שלך ‫אחר כך.
‫"אני דואג לאימא. ‫הוא רוצה לפגוע בה.
‫"הוא לא אבא. ‫אני שמח שהם מתגרשים.
‫"אני לא יכול להשאיר את אימא שלי ‫ואת אחותי לבד". סיבה גרועה.
‫ג'וזפין לא אוהבת אותו, אבל היא ‫מספיק גדולה כדי לא לראות אותו.
‫"גם אני לא אראה אותו,
‫"ולא יכריחו אותי ‫לראות אותו כל שבועיים,
‫"או בסוף שבוע. ‫לא אראה אותו שוב. זה הכול".
‫פרקליטה, את רשאית לדבר.
‫ובכן...
‫גברת בסון מקבלת
‫קצבת אבטלה ‫בסך 981 אירו לחודש.
‫היא נשואה לאנטואן בסון, ‫מנהל בטיחות אש
‫בבית החולים לקורנה.
‫הוא מרוויח 2,002 אירו בחודש.
‫יש להם שני ילדים.
‫ג'וזפין תהיה בת 18, לכן שאלת ‫המשמורת לא רלוונטית לגביה,
‫אך עלינו להסדיר ‫חיים חדשים עבור ז'וליאן.
‫לכן ביקשנו תצהיר שלו.
‫איננו מסכימות לבקשת הצד השני.
‫מר בסון רוצה משמורת משותפת ‫כשיעבור לגור באזור,
‫ועתה הוא עבר הנה.
‫אך ניתן להתרשם בבירור,
‫שהילדים לא רוצים ‫לראות את אביהם שוב.
‫נכון ש...
‫ז'וליאן הביע את רצונו ‫מעט בתקיפות.
‫הוא פוסל את אביו.
‫בתצהיר שלו ניכר מתח בין בני הזוג,
‫אבל גם חוסר ביטחון רב.
‫שלו עצמו.
‫בתיק רואים ‫מדוע הילדים מרגישים חוסר ביטחון.
‫צירפתי תיעוד רפואי של ג'וזפין,
‫שמראה את האלימות שספגה ‫מידי אביה.
‫אנו מבקשות שהילדים יימסרו ‫למשמורת הבלעדית של האם.
‫ג'וזפין כמעט בוגרת.
‫היא תוכל לפגוש את אביה כרצונה.
‫אנו מבקשים את אותו הדבר ‫עבור ז'וליאן.
‫עד שהעניינים יירגעו,
‫ועד שהוא ירצה לראות את אביו שוב.
‫כל הלחצים הנוספים הללו.
‫מרשתי הסירה את תלונתה, ‫כמחוות פיוס.
‫הוא איים עליה והכריח אותה ‫להסיר את התלונה.
‫הוא מתקשר, מגיע אל בית הוריה, ‫ישן במכוניתו.
‫יש לך הוכחה?
‫הוריה העידו שהוא בא...
‫אני מתכוונת להוכחה שהיו איומים.
‫אין עדים, כמובן. ‫הודעות לא נשמרו.
‫היא החליפה ‫את מספר הטלפון שוב ושוב.
‫ובכן, כמחוות פיוס נוספת,
‫מרשתי אינה מבקשת דמי מזונות.
‫יחד עם זאת, היא גרה בבית הוריה.
‫היא השאירה את כל חפציה האישיים ‫והמשותפים, בביתם הקודם
‫ועכשיו עליה להתחיל מאפס. ‫אין לה חסכונות.
‫נכון, היא גרה אצל הוריה,
‫אבל היא משלמת דמי שכירות, ‫עוזרת ונושאת בעלות הילדים.
‫יש לה הוצאות חיוניות מידיות,
‫כדי למצוא מקום מגורים.
‫לכן היא מבקשת מקדמה
‫של 5,000 אירו ‫על חלקה ברכוש המשותף.
‫אנו מבקשות ‫שתחייבי את בעלה לשלם זאת.
‫אחרת, נסכים לקבל
‫דמי מזונות בסך 110 אירו לחודש, ‫עבור כל ילד.
‫זה כל מה שיש לי לומר
‫בשם... הילדים ואמם.
‫בסדר. תורך, פרקליטה.
‫תודה, כבודה.
‫ז'וליאן אמר דברים מסוימים ‫נגד אביו,
‫אבל דבריו פורשו במידה רבה.
‫אני לא מבינה את הטעם בדיון הזה.
‫שום דבר פה אינו שחור ולבן.
‫חינוך הוא באחריותם של שני ההורים.
‫אני מזועזעת ממה ששמעתי.
‫מר בסון הועבר ‫וביקש משמורת משותפת,
‫וכתוצאה מכן, הואשם בהטרדה,
‫באיומים, באלימות נגד בתו,
‫עם פתק מאחות בית הספר ‫כהוכחה?
‫זה מחריד בעיניי
‫ולא ראוי לחלוטין.
‫בתיק שהגשתי, תוכלי למצוא ‫מספר תצהירים בשבועה.
‫מהוריו של מרשי, ‫שסובלים גם הם מגחמותיה,
‫ונותקו מנכדיהם מאז הפרידה.
‫מעמיתיו לעבודה, שמתארים אותו
‫כמנהיג קבוצתי מצוין, ‫מאוזן, רגוע ושקול.
‫תצהירים מחברים ‫במועדון הציד שלו,
‫שמתארים אותו ‫כאדם נדיב, שמח לעזור,
‫חובב טבע ‫שלא נוגע בטיפה המרה.
‫גבר רגיל,
‫שאינו דומה כלל וכלל
‫לחסר התרבות האלים ‫והמאיים שהוצג כאן.
‫אם יש לגברת בסון הוכחות לאיומים,
‫שתציג אותן והמשטרה תוכל לחקור.
‫אבל "הטרדה" ‫ו"איומים" לא מתארים
‫אב פגוע שמנסה ‫ליצור קשר עם ילדיו.
‫ואני מדברת בלשון המעטה.
‫גברת בסון ניתקה כל קשר ‫עם מרשי בן לילה.
‫מאז,
‫היא סירבה לתת לו לדבר עם ילדיו.
‫מספר הטלפון של הוריה חסוי עכשיו.
‫כן, זה נכון.
‫מר בסון אכן ישן במכוניתו,
‫מול בית הוריה, זה נכון.
‫בתקווה לראות את ילדיו, ‫לא מפני שהוא נהנה לישון במכונית.
‫אני יכולה להבטיח לך שמר בסון
‫המום למשמע דבריו של ז'וליאן.
‫המילים של בנו לא משקפות ‫את הזמן שהם בילו יחד.
‫בהינתן ההקשר, אפשר לחשוד ‫שאלה מילים של מישהו אחר.
‫כך אומר מר בסון עכשיו,
‫"בתי בוגרת.
‫"היא תחליט בעצמה ‫אם לפגוש אותי.
‫"אך לא אנטוש את בני.
‫"אני אוהב אותו. הוא אוהב אותי ‫והוא זקוק לי.
‫"אני עוזב את עבודתי, ‫את עמיתיי ואת חבריי.
‫"אני מוכר את ביתי ‫כדי להיות קרוב אל בני,
‫"כדי להמשיך ‫וליהנות מזמן משותף".
‫גברת בסון לא יכולה למנוע ממנו ‫את זה. זו זכות בסיסית של ילד.
‫היא טוענת שהוא היה בעל לא טוב,
‫אך אין זה אומר שהוא אבא לא טוב.
‫החוק לא מאפשר לנו ‫לנתק את הקשר בין אב לבן.
‫לכן, אנו ממשיכים ‫לבקש את אותו הדבר.
‫זכויות ביקור כמקובל.
‫כל סוף שבוע שני, משבת בצהריים ‫ועד ראשון בשש בערב.
‫וכאשר מרשי יגור באזור,
‫משמורת פיזית משותפת,
‫כל שבוע שני וחלוקת חופשות.
‫לכן נזדקק לכתובתה העתידית.
‫אם היא לא תעזוב ‫בהחלטה של רגע, שוב.
‫כל זה נועד להקל על חייו של ז'וליאן.
‫אחרת, נסכים לבקשתם ‫לדמי מזונות,
‫אך אנו מבקשים שתפסקי, כבודה,
‫באשר לפסקה 7 בסעיף 255.
‫"בן ובת הזוג יכולים לקבל מקדמה
‫"על חשבון מימוש נכסים משותפים, ‫במידה שהדבר הכרחי".
‫ארצה לדעת ‫אם הדבר הכרחי, או לא.
‫אחת מבני הזוג עבדה ‫במשרה מלאה וכרגע היא מובטלת,
‫אבל זו הייתה ההחלטה שלה ‫לבוא הנה.
‫בכל פעם שמרשי ביקש ‫לראות את ילדיו,
‫נאמר לו שהם נסעו לסוף השבוע.
‫היא טוענת שאין לה מספיק כסף, ‫רק 900 בחודש,
‫אבל היא נוסעת בסופי שבוע ‫ומתכננת מסיבת יום הולדת גדולה.
‫המצב לא מצדיק ‫את המקדמה הזאת.
‫הגשת תדפיס חשבון? ‫-כן, כבודה.
‫בסדר.
‫נתחיל באישור הרפואי של ג'וזפין.
‫מה קרה?
‫ג'וזפין הייתה בכיתה ט'.
‫הוא פיקח עליה, ‫לא נתן לה לצאת עם בנים.
‫הוא ראה אותה מתנשקת ‫עם סמיואל, בקונסרבטוריון.
‫היא מנגנת בפסנתר מגיל שש. ‫סמיואל הוא החבר שלה.
‫באותו יום, היא לא הלכה ‫לבית הספר כדי להיפגש איתו.
‫הוא תפס אותם בהפתעה.
‫הוא חיכה עד שהיא תחזור הביתה ‫באותו ערב, והכה אותה.
‫אני הייתי בעבודה והוא התקשר ‫ואיים שישבור את ידיה,
‫אם לא אבוא מיד הביתה ו...
‫כאב לה ו...
‫למחרת היא ניגשה לאחות
‫כדי לספר לה על הבעיות בבית.
‫בסדר.
‫אדוני?
‫בתי נקעה את פרק כף היד ‫בשיעור התעמלות. מה אני יודע?
‫מי מכם הוא שקרן גדול יותר?
‫תסתכלי על האישור, כבודה. ‫הוא ניתן שלוש שנים לאחר מכן.
‫"אני, סטפני בוסל,
‫"בדקתי את ג'וזפין בסון ‫ב-12 באוקטובר, 2013.
‫"היא סבלה מכאב ‫במפרק כף ידה השמאלי,
‫"וכתוצאה מכך תנועתו מוגבלת.
‫"לחץ על עצם הסירה ‫ועל עצם המסרק החמישית
‫"גרם לכאב ולחבורה בצד הפנימי ‫של מפרק כף היד.
‫"היא הזכירה בעיות עם אביה.
‫"לאחר שיחה, היא החליטה ‫שלא להשתמש במכתב זה,
‫"שנכתב לבקשתה ונשלח בדואר".
‫גם המעסיק לשעבר ‫של גברת בסון העיד
‫שהוא ריגל אחריה, ‫לעיתים קרובות, במקום עבודתה.
‫לא יאמן! ‫-בבקשה.
‫ילדיך מתנגדים לך. ‫תוכל להסביר זאת?
‫לא.
‫אני רוצה להבין.
‫אני לא יודע מה נאמר להם.
‫אפשר לראות שז'וליאן ‫לא רוצה לראות את אביו.
‫המצב מלחיץ מדי.
‫את מחמירה את המצב. ‫-מספיק, פרקליטה.
‫את האדם היחיד שמאבד עשתונות.
‫מר בסון קנה לז'וליאן טלפון
‫ובכל זאת אין לו קשר איתו.
‫ז'וליאן לא רוצה לענות.
‫הוא מבקש מז'וליאן שייתן לו אותי. ‫ז'וליאן הפסיק לענות.
‫אנחנו רוצים רק שלווה.
‫אני רק רוצה לדעת ‫מה קורה עם ילדיי.
‫מי רוצה רק שלווה?
‫סליחה?
‫אמרת, "אנחנו רוצים רק שלווה". ‫מי זה "אנחנו"?
‫ז'וליאן,
‫אני, גם הבת שלי. ‫תשאלי אותה ותראי.
‫לשאול את בתך.
‫נראה שהילדים שלך לצדך. ‫זה מצער.
‫ז'וליאן ביקש למסור תצהיר,
‫כשנודע לו שאביו מתכוון לעבור הנה.
‫אני רוצה רק שהכול יתנהל בסדר.
‫אני חושבת על טובת ילדיי.
‫אוכל לומר משהו?
‫אדוני?
‫גם אני חושב על טובת הילד.
‫הוא צריך השגחה. ‫לקחת ממנו את אביו לא יעזור לו.
‫אוקיי.
‫עורכות הדין שלכם יקבלו את ‫החלטתי ב-29 במאי. שלום לכם.
‫שלום.
‫תודה.
‫שימועים כאלה הם תמיד קשים.
‫אתקשר אלייך ‫כשאדע את החלטתה.
‫אני בטוחה בתוצאה. ‫היא מבינה איך הם מרגישים...
‫אנטואן!
‫נו? ‫-איזה זבל.
‫אהיה בקשר. שלום.
‫הלך טוב.
‫מרים!
‫בשביל הילדים.
‫זה תלוי בשופטת עכשיו.
‫מתי נדע? ‫-בעוד שבוע.
‫לכי. היא תהרוג אותך.
‫הלו? -כן?
‫איפה את ג'וזפין? ‫אני בקונסרבטוריון. -אני באה, אימא.
‫השתחררנו מוקדם, ‫אז ליוויתי את סמיואל לרכבת.
‫תפסיקי לשקר. ‫המורה שלך אמרה שלא היית.
‫זו הפעם החמישית בחודשיים. ‫בכל פעם שסמיואל בא.
‫למה אני משלמת עבורך ‫שכר לימוד? -אבל אימא, אני...
‫נמאס לי. ‫אני לא סומכת עלייך יותר.
‫אנחנו ננהל שיחה רצינית, תאמיני לי.
‫הלו?
‫בואו אחריי, ‫זה כאן.
‫תיכנסו.
‫זו דירת ארבעה חדרים.
‫השטח הוא 78 מ"ר.
‫זה חלל הכניסה. ‫שם יש שירותים נפרדים.
‫בכניסה יש את האינטרקום, ‫שעון חשמל.
‫שירותים נפרדים.
‫חדר ארונות, ארון... וזה הסלון.
‫זה החדר שלי. ‫תהיה לי מיטה זוגית.
‫אתם ישנים יחד?
‫מה אכפת לך?
‫זה הוא?
‫נו?
‫זה החדר שלי. ‫-בחלום!
‫סמיואל לא יכול לבוא הנה, ‫למה את צריכה מיטה גדולה?
‫ככה.
‫אל תתחילי.
‫דודה?
‫מי זה? ‫-סריל, הוא עובד איתי בעירייה.
‫הוא מצא בשבילכם ‫את הדירה הזאת.
‫מה הבעיה? ‫-לא אספיק.
‫תראי אותו בקרוב. ‫ביום ההולדת שלך.
‫היא כל כך לא הוגנת. ‫-את צריכה להתרכז.
‫הבטחתי שאפסיק ‫להבריז משיעורים.
‫בואי.
‫אני לא רואה את עצמי גרה כאן.
‫תפסיקי, תסדרי יפה את החדר שלך. ‫יהיה בסדר.
‫בואי.
‫אתם יכולים להסתכל.
‫אתם במרחק של 10 דקות בלבד ‫ממרכז העיר.
‫יש תחנת אוטובוס למטה...
‫סליחה.
‫הדירה פנויה? ‫-בראשון בחודש.
‫שלום, פרקליטה. ‫סליחה. -אין בעיה.
‫כן, פרקליטה?
‫כן.
‫באמת?
‫למה?
‫כן?
‫מרים? -כן.
‫מה קורה? -הוא מרגיש לא טוב. ‫הוא לא יכול לבוא.
‫צאי ונדבר על זה.
‫כואבת לו הבטן. ‫-אקח אותו לרופא.
‫אבל... ‫-קדימה, תני לי את הכתובת.
‫אני לא רוצה בעיות.
‫אין שום בעיה. ‫השופטת פסקה, נקודה.
‫אנטואן, הוא באמת חולה.
‫צאי ונדבר.
‫לא, לא אצא.
‫הוא איתי בסוף השבוע הזה. ‫אם הוא לא יבוא...
‫אני אגיש תלונה.
‫אני מדבר ברור?
‫מה הוא אמר?
‫ביי-ביי, ז'וז'ו.
‫שלום, חמוד.
‫שלום.
‫שמעתי שאתה חולה?
‫אימא שלך אמרה שאתה חולה.
‫יש לך תרופה?
‫דבר איתי.
‫תחגור את החגורה.
‫אתה ילד שצריך לגדול! ‫-בקושי אכלת משהו.
‫נצא לציד מוקדם בבוקר.
‫לא, בפעם הבאה. ‫הוא מרגיש לא טוב.
‫אם כך, אין טעם להתעקש.
‫תביאי לנו קפה.
‫בלנדין שאלה שוב על החתונה שלה.
‫מתי זה? ‫-בשבת הבאה.
‫ז'וז'ו לא איתי. ‫אני לא יכול לנהוג עוד אלף קילומטר.
‫תענה לה, כדי שהיא תוכל להתכונן.
‫נוכל להחליף סופי שבוע.
‫אתה רואה?
‫היא תשמח לראות את שניכם.
‫הכנתי לך הפתעה.
‫אבא?
‫בוא נחליף סופי שבוע.
‫אני רוצה ללכת למסיבה של ג'וזפין ‫שבוע אחרי זה.
‫אתה רוצה?
‫- הורים, אפוטרופוס חוקי ‫שם האם: דולר מרים -
‫יש לנו שעה.
‫מפני שלקחתי אותך ‫שעה מאוחר יותר.
‫מי קורא לי "האיש הזה".
‫אני.
‫גם אימא שלך קוראת לי ככה?
‫לא, רק אני.
‫ואחותך?
‫אתה רוצה ללכת למסיבה שלה?
‫למה אימא שלך משתמשת בך ‫כדי לשאול אותי?
‫היא לא יכולה לשאול אותי?
‫עם אימא נורמלית, ‫אפשר לדבר על שינויים כאלה,
‫אתה לא חושב?
‫היא צריכה לבקש. ‫למה היא לא מבקשת?
‫אין לה טלפון נייד.
‫תן לי את המחברת שלך.
‫תן לי.
‫המספר שלה לא פועל.
‫תן לי את המחברת שלך.
‫ז'וליאן, תן לי את המחברת.
‫הלו? ‫-זה האיש הזה.
‫ז'וליאן איתך? ‫-כן, הוא כאן.
‫הוא ביקש להחליף סופי שבוע,
‫כדי שיוכל להיות במסיבה, ‫בעוד שבועיים.
‫איך השגת את המספר שלי? ‫-תעני לי.
‫יהיה נחמד אם הוא יוכל להשתתף.
‫את לא חושבת שאת צריכה ‫לשאול אותי במקום לשלוח אותו?
‫תקשיב... ‫-זה לא קשה כל כך.
‫נוכל להחליף סופי שבוע, ‫כדי שהוא יוכל להשתתף?
‫בבקשה.
‫אני בדרך. נדבר על זה.
‫הי, ז'וז'ו. מה שלומך?
‫הוא לא מוכן להחליף סופי שבוע. ‫-הוא אמר לא?
‫בגלל העבודה שלו. ‫-לעזאזל!
‫שמוק! ‫למה הוא עדיין כאן?
‫תירגע! ‫-אני צריך לצאת החוצה?
‫שכחתי את התיק שלי. ‫אלך להביא אותו.
‫היא לא בבית.
‫הגעתם אל 061487...
‫לא אמרתי לך שהיא לא נורמלית?
‫היא לא בבית. ‫-איפה היא?
‫אפשר לקחת את התיק שלי? ‫שכחתי אותו.
‫אתה לא תהיה במסיבה בגללה.
‫אתה תהיה איתי.
‫- תגידי לי אחרי שתעשי את זה. -
‫- בסדר. אני אוהבת אותך. -
‫- למחוק איש קשר "אימא"? -
‫הי, חמוד, מה שלומך?
‫תוכל לקרוא לאימא שלך, בבקשה?
‫ז'וליאן?
‫אתן לך ללכת למסיבה הערב.
‫היא צריכה להגיד לי ‫לאן לקחת אותך.
‫היא לא בבית.
‫היא כן בבית.
‫היא לא בבית!
‫אז איפה היא?
‫ז'וליאן, איפה היא?
‫איפה היא?
‫בתחת שלך!
‫אתה יכול לעזור? ‫-אכניס את התיקים שלי.
‫שלום, ילד שלי.
‫כמה זמן תשאיר את זה? ‫-עד שאקבל את המפתחות.
‫אימא שלך בישלה לך ארנבת.
‫איפה הדירה שלך?
‫עשר דקות מבית החולים החדש. ‫זה נחמד.
‫מרפסת, חדר בשביל ז'וליאן.
‫מתי בית החולים ייפתח?
‫כבר אמרתי לך, בספטמבר, ‫ואז אתחיל לעבוד.
‫תמשיך לבוא לבקר?
‫הזוג דוטרייה מסרו דרישת שלום. ‫ראינו אותם בחתונה.
‫שלומם טוב?
‫ראיתי גם את לטיסיה. אלוהים...
‫היא לא תמצא בחור ככה.
‫הפעם האחרונה שראינו אותה ‫הייתה לפני שנתיים.
‫במסיבת יום ההולדת של רג'יש.
‫אלוהים יודע כמה היא שוקלת.
‫היא הזניחה את עצמה.
‫החיים שלה לא קלים.
‫היא חיה לבד.
‫אין תירוצים. ‫-עובדת בלילות.
‫היא מגיעה הביתה בוודאי ‫ב... שבע בבוקר.
‫היא אמרה שהיא ראתה אותך.
‫בדרכה הביתה, עם ז'וזפין.
‫איפה היא גרה? ‫-בשיכונים.
‫מה עשיתם שם?
‫אתה זוכר את לטיסיה?
‫אלה לא היינו אנחנו.
‫עליתם על אוטובוס.
‫למה הייתם שם?
‫מה עשיתם? ‫-זה לא סיפור.
‫למה הייתם שם?
‫כדי לפגוש חברה של ג'וזפין.
‫אבל עליתם על אוטובוס.
‫נסענו מהבית שלה.
‫לאן נסעתם?
‫מספיק, אנטואן. ‫-לאן נסעתם?
‫לבית הספר.
‫מספיק, אנטואן. ‫-שתוק.
‫נפגשתם עם חברה שלה ‫לפני הלימודים?
‫תענה לי!
‫תפסיק!
‫אתה תמיד מוכרח להרוס דברים!
‫אידיוט מטומטם! אתה הורס הכול!
‫היה יכול להיות נחמד. ‫אי אפשר איתך!
‫למה זה צריך לקרות בכל פעם?
‫אין פלא שהילדים שלך ‫לא רוצים לראות אותך!
‫מה תעשה עכשיו?
‫מה אתה עושה? ‫-קח את הדברים שלך.
‫שלא תעז לחזור הנה אף פעם!
‫ז'וליאן!
‫אתה מרוצה עכשיו?
‫אתה נהנה לעשות ממני צחוק?
‫אתם גרים בשיכונים?
‫לא.
‫אתה שקרן גדול ‫בדיוק כמו אימא שלך.
‫אתה לא טיפש יותר ‫משהיית קודם, נכון?
‫תסתכל עליי כשאני מדבר אליך.
‫זו הדירה של החבר שלה?
‫היא מחזיקה פצצה ‫שתתפוצץ לה בפנים.
‫אסור לה לעשות את כל זה!
‫ברור?
‫היא תשלם על זה בגדול ‫אם היא תמשיך לעשות ממני צחוק!
‫אני אבא שלך! ‫אני צריך לדעת איפה אתה גר!
‫תסתכל עליי כשאני מדבר אליך! ‫תסתכל עליי!
‫איפה זה?
‫ישר.
‫ועכשיו?
‫ישר.
‫שמאלה.
‫באיזו קומה זה?
‫שנייה.
‫ימינה.
‫שמאלה.
‫ימינה.
‫זו הדירה של החבר שלה?
‫אין לה חבר.
‫שם.
‫זה? שם?
‫הבניין הזה?
‫תן לי את המפתחות שלך.
‫תן לי את המפתחות.
‫בוא איתי.
‫תשאיר את התיק. בוא.
‫אין אישור כניסה.
‫חכה!
‫עצור!
‫בוא.
‫אסיע אותך הביתה.
‫חמוד שלי, ‫אני לא רוצה בעיות בכל סוף שבוע.
‫תיכנס!
‫נו, תיכנס.
‫לאן ניסע?
‫לא רצית להיות ‫ביום ההולדת של אחותך?
‫אפשר לקבל את המפתחות שלי?
‫התקשרתי עכשיו ללטיסיה.
‫היא אמרה שהיא ראתה אותך כאן.
‫אני לא רוצה שתרביץ לאימא.
‫אמצא את זה בעצמי.
‫באיזו קומה אתם?
‫שמונה.
‫שלום, גברת. ‫-שלום.
‫אני מקווה שאני לא מפריע.
‫מה אתה רוצה?
‫לדעת איפה הילדים שלי גרים.
‫אני צריכה ללכת עכשיו.
‫איפה הבת שלי? ‫-באולם המסיבה.
‫השתניתי.
‫אני צריכה ללכת.
‫אבוא לקחת אותו מחר.
‫אין בעיה.
‫באיזו שעה לבוא?
‫נישן אצל הוריי.
‫בשעה 11?
‫בסדר.
‫אל תגיד שהוא היה כאן.
‫תגיד שנפגשנו במקרה בעיר.
‫מה זה? ‫-אתה לא קובע מה יהיה פה.
‫איפה ז'וליאן?
‫אצל אימא שלו. ‫אקח אותו מחר.
‫תישאר לארוחת ערב?
‫נראה שאני לא רצוי.
‫תעשה מה שאתה רוצה.
‫מה אתה וג'וזפין החלטתם?
‫שיר לפני, או אחרי העוגה?
‫אחרי.
‫אפשר להגיש אותה עכשיו?
‫היא רוצה לחכות למאנון.
‫איפה מאנון?
‫היא תתקשר ‫כשתרד מהכביש הבין עירוני.
‫לא תוכל לנהוג ‫500 קילומטר הלילה.
‫זה בסדר. אני יכול לנהוג.
‫תוכל להישאר לישון אצל סבתא.
‫אל תדאגי. נחמד מצדך להציע.
‫אני מעדיף לנהוג. תכננתי את זה.
‫אתם יכולים להתראות,
‫אבל אסור לה להפסיד לימודים.
‫היא צריכה לסיים את התיכון.
‫אתה מבין את זה?
‫כן, כמובן.
‫נחכה למאנון. ‫-כן.
‫מה את עושה, מרים?
‫ראית את ז'וליאן?
‫הוא בטח בפנים.
‫בואו, ג'וזפין עומדת לשיר!
‫למה אתה כאן? ‫אסור שאבא שלי יראה אותך.
‫יש לי מתנה בשביל ג'וזפין.
‫אני אתן לה את זה.
‫השארתי את זה באוטו.
‫אולי תיתן לה את זה מחר, ‫כשתבוא לקחת את ז'וליאן?
‫זה לא מספיק משפיל ‫שאני עומד כאן?
‫מה אני?
‫מה אומר המבט הזה?
‫מה אני בשבילך?
‫אני לא מצליח להגיע אלייך.
‫את מחליפה מספרי טלפון. ‫את בורחת ממני.
‫מי אני בשבילך?
‫אני לא רוצה לדבר שוב ‫על אותם דברים...
‫את תדברי, כי יש לנו שני ילדים!
‫כשאת נעלמת, את פוגעת בי. ‫את יודעת את זה.
‫אתה צריך עזרה.
‫איזו חוצפה יש לך! ‫את זו שצריכה עזרה!
‫מרים...
‫אני באה!
‫מי זה?
‫חבר של אחותי. ‫כן, כן. אני באה.
‫מה הוא עושה ‫במסיבת יום ההולדת של בתי?
‫אני אטפל בעוגה.
‫סריל... נעים מאוד.
‫אנטואן. ‫-אני מדבר עם אשתי.
‫שיהיה לך ערב טוב. ‫-אני כבר באה.
‫תן לי את המתנה לג'וזפין.
‫את אוהבת לשחק משחקים.
‫עזוב אותי!
‫מי הוא? ‫מי הוא? -תפסיק.
‫הזדיינת איתו?
‫תפסיק. ‫-תגידי לי. -תפסיק.
‫תפסיק, אנטואן!!
‫תעזוב אותה! ‫-אנחנו רק מדברים.
‫תעזוב אותה כבר! תסתלק מפה! ‫-אני רגוע מאוד.
‫עוף מפה, שמוק.
‫אם תיגע בה שוב, אני אהרוג אותך!
‫תני לילדים נשיקה ממני. ‫-לך לעזאזל!
‫אני לא מדבר אלייך.
‫לך מפה או שאזמין משטרה, אידיוט!
‫איזה אפס.
‫השמוק עזב. הוא הכה אותך. ‫-אני בסדר.
‫תגישי תלונה. ‫-על מה?
‫אני אבוא איתך. ‫צריך לשים לזה סוף.
‫בואי.
‫אני מצטערת. ‫-אין על מה.
‫אולי עדיף שלא אבוא אלייך הלילה.
‫שלום, גברת. ‫קשה למצוא את המקום הזה.
‫הי, מאנון. את רעבה? ‫-גוועת.
‫יש הרבה אוכל.
‫תחליט אתה.
‫הנכדה שלי!
‫מה הבעיה עכשיו? ‫-אני לא רוצה.
‫בוא, ניפרד מאחותך.
‫לילה טוב. ‫-להתראות מחר.
‫להסיע אותך? ‫-סריל יסיע.
‫ז'וליאן יהיה איתך? ‫אבוא לקחת אותך בעשר.
‫תהיי בסדר? ‫-כן. -לילה טוב.
‫הוא לא בא לסבתא? ‫-כבר לא.
‫לכו לישון. אני אנקה מחר.
‫אני רק אארגן את הציוד, הכבלים...
‫אל תחזיקו את סבא ער עד מאוחר. ‫-יש לנו מפתח.
‫תישנו טוב, ילדים.
‫לילה טוב, אימא.
‫לילה טוב.
‫להתראות מחר.
‫זה הוא? ‫-אלא מי?
‫לך לישון. ‫-אפשר לישון איתך?
‫בוא.
‫כשיימאס לו, הוא ילך.
‫הוא הלך?
‫אני חושבת שכן.
‫מרים...
‫עוד לא סיימנו לדבר.
‫תפתחו לי!
‫תפתחו!
‫תפתחו את הדלת!
‫ב-ו-א-ד-י.
‫בואדי. ‫-אנחנו בדרך. -תמהרו.
‫ט.נ.821 ל-71...
‫כן?
‫סן דומון, ‫רחוב וינסטון צ'רצ'יל מספר תשע.
‫אני חוזר, סן דומון, ‫רחוב וינסטון צ'רצ'יל מספר תשע.
‫מישהו מנסה לפרוץ דלת של דירה.
‫השכנה אומרת שיש בידיו ‫כלי נשק גדול, כמו רובה ציד.
‫האירוע מתרחש בקומה השמינית. ‫אני חוזר, קומה שמינית.
‫תשתמשו באינטרקום ‫כדי להיכנס לבניין.
‫השם הוא "גברת בואדי".
‫בראבו, ויקטור, אלכס...
‫אבא, תפסיק!
‫אנטואן, תפסיק בבקשה!
‫תפתחו! ‫-אנטואן, תפסיק!
‫אימא, אני לא שומע כלום!
‫אני לא שומע כלום, אימא!
‫מה הבעיה? ‫-הוא ירה!
‫מה הכתובת, גברת?
‫הוא יהרוג אותנו!
‫איפה את נמצאת?
‫הוא ירה בדלת!
‫גברת, אני צריך את הכתובת שלך. ‫מה הכתובת?
‫אנטואן, תפסיק! ‫-תפתחו!
‫אני צריך את הכתובת שלך.
‫רחוב וינסטון צ'רצ'יל מספר תשע.
‫ניידת בדרך. ‫את יודעת מי ירה?
‫בעלי.
‫את לא לבד? ‫-עם הבן שלי.
‫אנטואן, תפסיק!
‫תשמרי על קור רוח. ‫יש לך בבית חדר עם מנעול?
‫כן.
‫תיכנסו לשם ותנעלו את הדלת.
‫תפתחו!
‫העזרה בדרך.
‫גברתי, איפה אתם? ‫-בחדר האמבטיה.
‫נעלת את הדלת? ‫-כן.
‫את יכולה לחסום ‫את הדלת במשהו? -כן.
‫הוא בפנים.
‫תקשיבי לי, גברתי.
‫יש לך אמבטיה? ‫-כן.
‫תשכבי בתוכה עם בנך.
‫תסתתרו.
‫תיכנס פנימה. מהר.
‫רד למטה. ‫עוד, עוד.
‫תישארי על הקו.
‫את לא לבד. אני איתך.
‫אני איתך. אל תדאגי.
‫הניידת בדרך.
‫עוד כמה שניות. זה כמעט נגמר.
‫תישארו בתוך האמבטיה. ‫אל תצאו.
‫מרים, תפתחי.
‫מרים.
‫משטרה! זרוק את הנשק!
‫תישארו שם. המשטרה הגיעה.
‫אתם במקום מוגן. ‫אל תזוזו משם, בסדר?
‫אתה עצור. תירגע!
‫מרים! מרים!
‫אל תזוז!
‫זה נגמר, גברתי.
‫תישארי איתי על הקו.
‫היא אשתי!
‫מרים, אל תתני להם ‫לעשות לי את זה!
‫קחו אותו מפה!
‫זה נגמר, גברתי.
‫את שומעת אותי?
‫זה נגמר.
‫אני אסגור את הטלפון. ‫השוטר יטפל בך.
‫בסדר?
‫זה נגמר.
‫גברתי, את שומעת אותי?
‫את מוכנה לפתוח ‫את הדלת, בבקשה?
‫גברתי? -כן.
‫זה נגמר. אתם יכולים לצאת.
‫אתם בסדר? נפצעתם?
‫תזמין אמבולנס. בואו...
‫השתלטנו על הזירה. ‫שני נפגעים.
‫אחד פצוע.
‫שלחו אמבולנס. תודה.
‫קיבלתי.